Jenny Fernström
Ålder: 19
Bor: Malmö
Gör: Börjar snart ett jobb inom handel
Fritidsintressen: Dansa, fotografera, cykla och umgås med pojkvännen
Problemen tog fart när Jenny Fernström började högstadiet. Dittills hade hon gått i en skola med personer som hade hängt med sedan dagistiden och som hon kände sig bekväm med. Lärarna visste att hon hade dyslexi och koncentrationssvårigheter och var lyhörda för hennes behov. I sjuan förändrades allt. Betygs- och prestationskraven i kombination med nya, oförstående lärare ledde till att skolan blev prövande. Jenny fick bra betyg i idrott, musik och bild men nådde inte upp till kraven i de teoretiska ämnena.
– Mina nya lärare förstod inte hur jag fungerade, att jag hade svårigheter. De förstod inte att jag försökte. Om jag inte hade lämnat in läxan sade de bara att jag sket i skolan, säger Jenny Fernström när vi hörs över telefon.
Att Jenny har adhd innebär att hon har mycket energi i kroppen och har svårt att sitta still länge. Dyslexin gör att hon har svårt att förstå instruktioner i skrift och att ta till sig stora textmassor.
– Jag förstår att mina diagnoser gör att jag ser ut som någon som inte försöker. Men det gör jag, och då är det jobbigt att höra: ”det är ju bara att läsa, det står exakt här”.
"Ingen lärare som tog det på allvar"
Hon minns en gång när de skulle ha prov i historia. Hon hade pluggat mycket, men i klassrummet förstod hon inte frågorna och det slutade med att hon satt sist kvar. Då kom läraren fram med boken och sade att hon kunde titta i den: allt stod ju där. Men hon kunde fortfarande inte svara.
– Jag försökte förklara att jag behövde hjälp med att förstå, men det var ingen lärare som tog det på allvar. För mig hade det nog underlättat om betygssättningen var mer anpassningsbar – att jag till exempel hade kunnat få presentera en uppgift muntligt istället för skriftligt.
Att gå till skolan utan att hänga med i undervisningen ledde till att Jenny tappade orken. I åttan började morgonen ofta med att hon gick upp, gjorde sig i ordning och gick till tunnelbanan, men vände vid spärrarna och gick hem igen. Eller så kom hon till skolan men gick bara på första lektionen. Efter en tid kom hon knappt hemifrån alls.
– Mamma försökte hjälpa mig, men i och med att jag var hemma blev jag deprimerad och fick social fobi. Så hon fokuserade mest på att få mig att må bra.
Vad gjorde du hemma under dagarna?
– När jag tänker tillbaka på den tiden känns det bara som en svart lucka. Jag tror inte jag gjorde speciellt mycket, förutom att träna lite.
Inte nog med resurser
Jenny hade aldrig haft något problem med att få kompisar. Men ju längre hon var ifrån skolan, desto jobbigare blev tanken på att komma tillbaka och behöva svara på var hon hade varit och varför.
– Jag visste att de bara skulle säga att jag skolkade. Det gjorde jag ju också, men inte för att jag var en rebell utan för att jag mådde dåligt.
I nian började hon ändå gå till skolan igen. Hon var fast besluten om att få fullständiga betyg för att kunna börja gymnasiet ihop med sina bästa kompis som gick i en annan skola. Hon blev godkänd i alla betyg, förutom matten. Det ledde till att hon fick gå i sommarskola och inte kom inte in på något av sina gymnasieval. Istället fick hon ta en skola som hade platser kvar. Några lärare försökte hjälpa henne, men det fanns inte nog med resurser och de hade inte tid att sitta bara med henne när även andra i klassrummet behövde hjälp. Hennes adhd gjorde det också svårt att koncentrera sig under de ibland tre timmar långa lektionerna. Hon gick där ett halvår innan hon var tillbaka i det som började i åttan och slutade gå till skolan.
– Jag upplevde inte att skolan brydde sig. Jag fick något mejl där de frågade var jag var, men inte mer än så.
Jobbade på glassbar
Efter ett halvår hemma sökte hon till ett nytt gymnasium för att börja första ring på nytt. Men den nya skolan blev ännu sämre. Jenny hade lämnat in sina dokument om diagnoserna till rektorn, men när Jenny bad sina lärare om extra hjälp berättade de att de inte hade fått någon information om detta. Hon konfronterade rektorn som gav till svar att hon hade tappat bort dokumenten. Då bestämde Jenny sig för att hoppa av och fick snart ett jobb i en yoghurtglassbar, där hon trivdes.
– Jag tror att skillnaden mellan skolan och jobbet var att jag inte hade någon press på att leva upp till några pappersbetyg. Dessutom gillade jag mitt jobb och tjänade lite pengar.
"Helt annan grej"
Jenny hade dock inte övergett tanken på att få fullständiga gymnasiebetyg och hon och hennes mamma sökte ihop efter distansutbildningar på nätet. Det var så de ramlade över Stockholms Stadsmissions Oneeighty, en stödchatt för att få hemmasittare – barn och unga med långvarig skolfrånvaro – att komma tillbaka till skolan (Oneeighty är nedlagd sedan den 1 juni i år). Genom chatten fick Jenny kontakt med socialpedagoger som hon kunde prata om vardagen med. De frågade henne vad hon tyckte om att göra och vad hon var bra på. Sedan tipsade de henne om andra sätt att läsa in gymnasiet på, såsom folkhögskolor.
– Är man en hemmasittare så är det så himla viktigt att våga prata med någon. Ofta vill man kanske prata med en person som man känner sig trygg med, men för mig var det lättare att prata med någon som inte kände mig alls. Det blev en helt annan grej.
"Nu älskar jag att leva"
Jenny började titta runt och hittade flera folkhögskolor i Stockholmsområdet. Men hon kände att hon ville bort från allt som hade varit och sökte istället till en skola i Skåne. Där skulle hon under ett år få läsa fotografi två dagar i veckan och teoretiska ämnen övriga tre dagar. För att skapa struktur pluggade man ett ämne i taget, till exempel matte i åtta veckor och sedan historia lika länge. Den strukturen skulle visa sig passa Jenny perfekt. I juni i år blev hon färdig och hade då läst in gymnasiet.
– Hade jag inte fått F i matte, som jag var så himla sur för, så hade jag aldrig flyttat till Skåne och börjat folkhögskolan. Och det är det bästa som hänt mig. När vi hade lov sade jag och mina korridorkompisar: ”Kan inte skolan börja nu!”.
Vad var det du fick på folkhögskolan som du inte hade fått tidigare?
– Förutom att jag fick läsa foto som jag älskar och den anpassade studieformen så hade jag förstående lärare som såg mig som individ.
Jenny önskar att fler hemmasittare fick den hjälp som hon fick genom Stadsmissionens chatt och att fler fick reda på att det finns andra, mindre konventionella vägar att gå för att läsa in gymnasiet.
– Jämför jag hur jag mår idag med när jag började skolka i åttan är det som svart och vitt. Då mådde jag jättedåligt. Jag var som en walking dead. Jag kände mig inte levande och ville inte känna mig levande. Nu älskar jag att leva.
Vad tänker du om framtiden?
– Jag har insett att jag älskar Skåne och det närmaste året kommer jag att jobba i Malmö. Sedan får jag se om jag fortsätter att plugga.
Förslag för bättre skolmiljö och minskad frånvaro
I december 2016 presenterade regeringen utredningen Saknad! Uppmärksamma elevers frånvaro och agera (SOU 2016:94). Där presenteras förslag som syftar till att bidra till en bättre skolmiljö med ökad skolnärvaro. Detta genom att skolorna uppmärksammar och agerar på elevers frånvaro på ett tidigare stadium än vad som sker idag. Förslagen syftar även till att ge hemkommunen bättre förutsättningar att aktivt agera vid problematisk frånvaro.
Källa: regeringen.se
Liknande innehåll
Populärt innehåll idag
- Så hjälper du barn med språkstörning
- Svagbegåvade elever hamnar mellan stolarna
- Ätstörningar kopplas till autismspektrumtillstånd
- LIVE Special Nest - Vad är selektiv mutism?
- Danmark screenar särskild begåvning – Sverige står och stampar
- Så kan skolan stötta elever med särskild begåvning och npf
- Advokat och autistisk: "Som autist är jag väldigt dedikerad"